Batterier.
Varför kommer de aldrig? Vad väntar de på?
Godot.
M-A-M-J-J-A-S-O. Vilken bokstav kommer efter det?
N. Mars, april, maj, juni, juli, augusti, september... November.
- Vem jagar dig? - Batterier.
Den här då: Det är ett ord som består av en man, en kvinna-
- en tapper man och en tapper kvinna. Vilket ord är det?
- Klurigt... - Matt?
Ville jag gå i skolan så hade jag stannat hemma.
Trevligt att prata med dig.
- Jag vet. He... her... hero... heroine. - Alldeles för lätt.
- Vi har ju ett rymdförsvar runt stan. - Såna som oss ska inte tänka.
Om vi har det, varför är det då nödvändigt att bosätta oss här?
Vad tror ni händer om de attackerar medan rymdvarelserna grillar korv?
Vi blir förintade. Jag tar inga risker.
- Fiskskallarna kanske inte kommer. - Använd hur stort fiskenät du vill.
En tar sig alltid igenom och det är därför vi är här.
De kommer en vacker dag och då tänker jag döda utomjordingar.
- Vad kommer du med, grabben? - Fina grejer.
- Här är lite kanelbullar. - Kanelbullar?
Kaffe.
Du kommer att bli en skicklig tjuv en vacker dag.
- Han går som Frankenstein. - Ja, men slipper kryckorna.
- Han borde vara glad för det. - Jag är glad.
- Hur har du det, Maggie? - Det har varit en lång dag.
Min dag har bara börjat. Hal!
Förutom militären är det fyra stycken som vet hur verksamheten bedrivs.
Jag oroar mig för att inte hitta nån som kan ta över om nåt händer mig.
De du har i åtanke klarar det men vi behöver inte oroa oss för dig.
Jag har blivit kidnappad, torterad, beskjuten och fått implantat.
Förra veckan utsattes jag för radioaktiv strålning. Nåt kan hända.
- Dan. - Tom.
- Jag väntar på Anthonys rapport. - Du har den i slutet av dagen.
- Jeanne? Är den färdig i kväll? - Klockan åtta, eller hur?
- Om inte världen har rämnat då. - Vi kommer att hinna.
När du först berättade om det här så var jag osäker.
- Nu förstår jag hur du tänker. - Livets träd.
Livets träd... Frihetens träd. Frihetsträdet.
- Ja, Frihetsträdet. Jag gillar det. - Det här blir bra. Fortsätt.
Jag måste nog hålla tal.
Det är bara ett utkast men ändå nåt att gå på.
- Vart ska du? - Jag måste pinka.
Craze! Ta på dig dubbdäcken.
Okej.
- Hon skulle kunna vara din mormor. - Jag hörde!
- Jag pratar inte med dig! - Det är det raffigaste han har sett.
- Är det sant? - Usch, vad sorgligt.
Ligg lågt. Hör du det?
Craze!
- Tector? - Jag täcker dig.
- Craze? - Vad är det som händer?
Din dumma väst räddade livet på dig.
- Vi måste flytta på oss. - Pope! Jag kan inte se.
- Ligg still. Jag kommer snart. - Lämna mig inte!
Ett armeringsjärn sticker in i skallen på dig. Känner du inte det?
Jag hämtar hjälp och kommer snart. Ligg still. Tector!
Spring!
Jag behöver en bågfil.
- Vad händer? - Skottlossning vid stadsgränsen.
- Men bara i den norra sektorn. - 2nd Mass är där. Ben och Matt.
- Kanske en trupp eller en spejare. - Eller anfallet vi väntar på.
- Att ni går ut på fältet löser inget. - Ni stannar väl här?
Då behöver ni inte mig.
- Vet du var din bror är? - Han kom förbi med batterier.
Vilka är det? Tyglade barn? Hur många?
- Minst sex stycken, kanske fler. - Häng med!
Dan!
Täck mig!
Täck mig.
Säg inte att det är en människa.
Vad tusan...?!
- Var kommer han ifrån? - Kanske en expeditionsstyrka.
Eller så är det en galning som har plundrat ett militärförråd.
- Vi måste prata med dem. - De vill inte prata om de skjuter.
Vi har inte råd med konflikter med en stundande Espheni-invasion.
- Jag gillar inte ditt förslag. - Inte jag heller.
Ben! Om nån försöker hämta honom så vill vi ha honom levande.
- Är det du, Tec? - Nej, det är grabben. Kom och hjälp.
Håll i henne stadigt men försiktigt och lyft på håret.
- Vad står på? - Ingenting.
- Varför slutade du, då? - Håll käften och låt mig tänka.
- Dra ut den! - Ligg still!
Okej...
Nej!
Mamma...
Anne?
Anne! Vad har hänt?
- Jag mår bra. - Lika bra som häromkvällen?
Prata med mig. Vad är det? Jag vill hjälpa dig.
Jag skulle ta ett blodprov när hon sa "nej" och drog undan foten.
Och när jag tittade på blodet i mikroskopet så sa hon "mamma".
När jag vände mig om så stod hon upp i spjälsängen och tittade på mig.
- Hon bara tittade. - Varför tog du ett blodprov?
Hon är inte normal. Vad det än är så är det inte normalt!
Jag tror dig och vill bara hjälpa.
- Var är min son? - I huset intill med Pope.
- Matt! Stanna där! - Jag tar hand om honom.
- Vad ser du? - Biblioteket. Det högra fönstret.
Jag såg mynningsflamman. En bra position.
- Vilka är det vi möter? - Jag vet inte. Människor.
- Vad har de emot oss? - Det är den stora frågan.
Västra sektorn rapporterar att två jeepar korsar Cooper River-bron.
Om han är kvar så missade han skjutsen tillbaka.
Hallå! Vi är människor!
Sluta skjuta! Vi vill prata!
Hör du mig?
Så gick det med att prata.
Han... Hon är fortfarande vid liv.
- Vi kan inte förhöra döda. - Subban sköt Craze.
Att döda henne får inte det ogjort.
- Kommer det att fungera? - Håll bara i henne.
Stör honom inte. Han kan såga fingrarna av dig.
Jag hade en hund som liten. Jösses, vilka trick hon kunde.
Man kunde lägga en godbit på nosen och hon satt still i flera minuter.
Hon kunde le också. Hon hade ett så vackert leende.
- Vad hette hon? - Annabel.
- Det låter kungligt. - Ja, och det var hon.
Tills bakbenen slutade fungera och hon började pissa inne.
En dag så slutade hon äta.
- Vilken uppmuntrande berättelse. - Håll tyst. Jag försöker få nåt sagt.
Vad vill du säga?
Saken är den... Hennes tid var inne.
- Tid för vad? - Pope vet.
Vi ska hjälpa dig. Du ska inte dö i den här gropen.
Fortsätt såga.
- Jaså, du är tillbaka? - Ställ in alla möten i eftermiddag.
- Jag har inte tid nu, Lourdes. - Det gäller Anne.
Jag hittade henne i labbet när hon tog blodprov på Alexis.
- Oroar du dig för Alexis? - Nej, för Anne.
Hon mår inte bra, Tom.
Det kan vara förlossningsdepression eller till och med en psykos.
Hon tror att barnet kan prata och stå.
Hon påstår saker som är omöjliga för en tre veckor gammal unge.
- Tack för att du berättar det. - Jag rutintestade Alexis vid födseln.
Allt var normalt. Det är inget fel på henne.
Har Anne pratat med dig om det?
Vart ska du?
Jag ger mig av.
- Jag förstår inte. - Maggie...
Vad fan är det med dig?!
Du säger att jag håller inne med nåt och att jag har hemligheter.
Mina drömmar är mer än drömmar.
Jag har träffat Karen. Hon har implanterat nåt i mig.
Hon kan styra mig på nåt sätt. Jag vet att jag har träffat henne.
- Då plockar vi bara ut buggen. - Det är för sent.
Lyssna på vad jag har att säga. Jag är presidentens son.
Jag har tillgång till information som Karen är ute efter.
- Vi har en spion. Förstår du mig? - Du är inte spionen.
- Jag tänker inte släppa iväg dig. - Jag måste ge mig av.
Okej då...
Alla mina förhållanden har slutat så här.
Det händer nåt jag inte gillar, jag blir arg och försvinner.
Men inte den här gången. Jag släpper dig inte, Hal Mason.
Jag skiter i vad subban har fått dig att göra. Vi kan få det ogjort.
Hör du det?
Hon ska inte få vinna.
Förlåt för att jag har varit så självisk.
Jag jobbar 25 timmar om dagen och åtta dagar i veckan.
Jag förstod inte hur mycket det skulle tära på oss.
Invasionen har gjort mig mer än lite förströdd.
Jag har försummat dig och är ledsen.
Du visste vad som väntade om du tackade ja till ämbetet.
Lourdes har pratat med mig.
Du behöver inte hantera det här själv, vad det än är.
Vi gör det tillsammans. Jag har inte hjälpt till, men tänker ändra på det.
Du vet inte vad du pratar om, Tom.
Du har rätt. Kan du inte berätta vad som händer?
- Du lär inte gilla det. - Jag ska försöka förstå.
Jag tror inte att hon är mänsklig.
Armeringsjärnet korsar hjärnartären.
Det mörka området är blod. Artären har slitits av och blöder.
- Är det därför hon är blind? - Nej, järnet gick igenom nackloben.
Det missade temporalloben och det är därför hon kan prata.
- Så vi tänker inte ta ut det? - Järnet håller henne vid liv.
- Det fungerar som en kork. - Jag fattar.
Tricket ligger i hur man viker. Allt hänger på det.
Vill du berätta vad som hände i dag?
Din mamma säger att du pratar, står i sängen och stirrar på henne.
Tänker du springa 100 meter också?
Du ska inte göra sånt än.
Nu blir snibbarna avgörande.
Man viker in dem och nålar fast.
Ser du? Hemligheten ligger i hur man viker.
- Jag är inte galen. - Jag vet.
Men har du tittat på henne? Inte genom ett mikroskop. Har du tittat?
Tio fingrar och tio tår.
Inga klor och inget fjäll.
Hon är perfekt.
De har tagit praktiskt taget allt av oss. Låt dem inte ta henne med.
Jag är inte galen, Tom.
Men det är nåt som är fel. Jag är inte läkare och vet inte vad.
- Krypskytten har vaknat. - Vänta utanför, är du snäll.
Jag älskar dig.
Och jag finns här.
Vi ses senare.
- Har hon sagt nåt? - Bara namn, grad och serienummer.
Varför sköt ni mot mina soldater?
Vad gör ni här? Vad letar ni efter?
- Löjtnant Katherine Fisher, 0-2... - 0-2-2-4-8-7. Du har sagt det.
- Utan skendränkning säger hon inget. - Det ska inte behövas.
Det var bildligt talat.
Är du hungrig? Har ni erbjudit henne vatten?
- Hon har inte bett om nåt. - Ben...
Jag vet. Eftersom du inte vill prata-
- så kan jag gissa vad som hänt och du kan rätta mig.
- Slöseri med tid. - Kanske, men jag har fem minuter.
Jag tror att ni har observerat oss i en dag eller två, kanske längre.
Ni såg oss med skitters, avtyglade barn och nya utomjordingar.
Ni ser det här som en utomjordisk bas med en massa mänskliga förrädare.
Vi är inte längre ensamma i kampen. Skitterrebellerna slåss med oss-
- och den nya rasen kallas Volm och är också våra allierade.
Vill du veta vad jag tycker? Att alla utomjordingar borde dö.
- Vem är den här nollan, överste? - Vakta tungan innan det händer nåt.
Det här är Nya Amerikas president och du borde visa tillbörlig respekt.
Tycker du att det var roligt?
Jag får order av den riktiga presidenten. Benjamin Hathaway.
Vem tror ni det var som skickade mig?
Hennes trupp är nog på väg tillbaka till hålan presidenten gömmer sig i-
- och de kommer att säga att vi samarbetar med fienden.
- Hon kan ljuga om presidenten. - De lär komma tillbaka.
- Vi måste förklara för presidenten. - Vi väntar en Espheni-attack.
Alla invånare behövs här och vi kan inte skicka iväg folk i onödan.
Vill du hellre strida på två fronter mot Espheni och våra egna?
Vi vet inte var Hathaway håller till.
Tar vi inte i med hårdhandskarna så får vi inget ur krypskytten.
Hej! Jag tänkte att du var hungrig. Eller törstig.
Det måste ha kostat skjortan.
Förlåt för i morse. Jag skulle inte ha sagt så åt dig.
- Ingen fara. Hur känner du dig? - Jag mår bra.
Nej, jag mår inte bra. Jag vet inte.
När jag ser på henne nu så är hon allt Tom och jag nånsin önskat oss.
- Men? - Jag tror inte på Tomten längre.
- Vill du veta vad jag tror? - Tack.
I två år var vi på ständig flykt.
Vi gjorde saker vi aldrig trodde om oss själva.
Nu när vi slagit oss till ro i Charleston tär det på oss.
Alla lider på ett eller annat sätt.
Jag får inte gå i bitar just nu.
Jag ska inte jobba förrän i morgon och kan stanna här i natt.
Tack.
Vänta... Har Tom skickat dig?
Vågar han inte lämna mig ensam med vårt barn?
- Han litar på dig. - Snälla, gå.
- Gå, Lourdes! Nu! - Förlåt.
Tom bad mig att stanna hos dig tills han kommer hem.
Heder till den som hjälper andra genom stormar och strider - Lincoln
- Hur mår du, björnunge? - Hej, pappa-
Här har du lite varm choklad.
Det är varmt. Tack.
Jag gillar det här. Det här blir bra.
- Folk kommer att tycka om det. - Om de lever och får se det.
Espheni är på väg, pappa. Alla vet det.
Skulle det innebära att det här är meningslöst? Ingalunda.
Alla kommer att dö.
Ja... En vacker dag hade jag tänkt göra det.
- Jo, men de kommer att döda oss. - Kanske det.
Så länge vi lever så får vi inte sluta göra det människor gör.
Annars kan vi lägga oss ned och dö. Vad skulle det vara bra för?
Hur kan du vara så optimistisk?
Är jag optimistisk så är det för att jag har nåt värt att dö för.
- Hej. - Hej...
Jag hörde vad du gjorde ute på fältet och är stolt över dig.
Ibland är det bästa vi kan göra att bara finnas här och bevittna...
...när de lämnar oss.
Du kunde vara en riktig plåga.
Men du skogs som en vildkatt.
Tack.
Fina ord, professorn.
Men som vanligt... så kommer det lite för sent.
- Pope". - Nej, låt honom säga sitt.
Hon skulle inte ha varit därute. Hon var död innan hon blev skjuten.
Mina mannar jobbar på ditt hemliga projekt och ligger i skyttegravarna.
Vi får varken vila eller några förklaringar.
Vi vet inte ens vad vi hjälper dem att bygga. Gör du det?
Du bryr dig inte. Inte egentligen.
Att Lee har ett hål i huvudet är inte deras fel, utan ditt.
Herr president... Ditt.
Du har rätt.
- Är det du, Pope? - Ja, jag är här.
- Var är grabben? Var är Matt? - Han vilar lite.
Han kommer snart tillbaka.
Så du vet vad han heter?
- Pope? - Ja, vännen?
När vi kommer härifrån vill jag att du tar med mig nånstans.
Visst. Vart vill du åka?
Disneyland.
- Disneyland? - Ja.
Vi kan stjäla en bil, men inte vilken bil som helst.
En fin bil. Bara du, jag och grabben.
Jag kan inte åka till Disneyland. De släpper inte in mig.
Varför inte?
Jag slogs med Långben Senaste gången jag var där och har blivit portad.
Min vanliga tur.
Pope...?
Lyssna på mig. Folk dog när spionen läckte information till Karen.
Vicepresidenten mördades. Minns du om du har avslöjat nåt för Karen?
- Spelar det nån roll? - Ja, för hon tvingade dig.
Vad du än må ha gjort så bär du inte ansvaret för det.
Säg det till alla som har dött.
Lyssna på mig.
Det här är högförräderi och mord.
Vet du vad som händer om du erkänner? Vet du hur skärrade alla är?
Du kommer att få skulden för allt och din pappa kan inte rädda dig.
Du måste vara helt säker innan du berättar det här för nån.
Jag är säker.
Jag har flyttat sammanträdet med boendeutskottet till senare i veckan.
- Vicepresidentkandidaterna är... - Jag har redan bestämt mig för dig.
- Mig? Jag vet inte om jag kan... - Du klarar det.
"President Clinton sa att det finns en plats i vårt kollektiva minne"-
- "för alla som offrat sina liv så att vi kan leva våra."
"För två år sen i dag förändrades våra liv för alltid."
"Många av oss förlorade sina familjer, vänner och grannar."
"Men när jag ser..."
När jag ser mig omkring i kväll så har väldigt lite förändrats.
Vi krigar fortfarande och vi förlorar nära och kära.
Vi lever i rädsla och söker fortfarande efter en strimma hopp.
Det är svårt att inte jämföra allt vi byggt upp med allt vi förlorat.
Jag förlorade en vän i dag.
Hennes offer påminner oss alla att varenda dag spelar roll.
Varenda en av oss spelar roll.
Varenda en.
I kväll hänger vi upp löv med namnen på våra nära och kära-
- som har stupat i strid och förtjänar att bli ihågkomna.
Likt min vän lever de vidare på Frihetsträdet.
Grenarna kommer att växa, eftersom priset på frihet är så oerhört högt.
Men oavsett hur många år som går så kommer vi att minnas dem.
Det spelar ingen roll hur långa liv vi får, utan hur vi lever dem.
Och vad vi lämnar efter oss.
Vi kommer att minnas min vän Lee Tedeschi...
...tillsammans med alla andra och varför de stred.
Och varför vi gör det.
- Ta betäckning! - Inta era stridspositioner!
Låt mig slåss!
Översättning: Retail Textning: enhet